Tidligere på Ghost Whisperer.
Nei!
Nei. Ikke deg.
Vær så snill, ikke deg.
Nei, jeg er her. Og jeg skal ingen steder.
Du kan ikke bli. Det vet du. Du må gå videre.
Jim, nei! Nei!
Jim, det er deg. Du er tilbake.
Kjenner jeg deg?
Jeg vet at du gjorde dette for å bli hos meg.
Jeg kan ikke bli sint for det. Men du kunne gått inn i lyset.
Jeg ville ha savnet deg,
men jeg ville i det minste visst hvor du er.
Kan du høre meg der inne, Jim?
Vær så snill, gi meg et tegn om du kan høre meg.
Hei.
-Hva skjedde med meg? -Det er en lang historie.
Hva husker du?
-Jeg husker deg. -Gjør du det?
Hvordan kan jeg glemme deg?
Du er her hver gang jeg våkner.
Og?
Er det mer? Jeg kjenner deg knapt,
men du er her mer enn noen annen jeg kjenner. Eller kjente.
Han begynte å jobbe i Grandview for noen måneder siden,
så han har ingen venner her,
og familien er langt unna. Michigan, tror jeg.
Så hvem tror alle Melinda er?
Han er arkitekt, så Melinda sa hun ansatte ham
-for å bygge om garasjen. -Og det tror de på?
Så lenge han har mistet hukommelsen,
-kan ingen avkrefte det, ikke sant? -Du bør hvile noen dager til.
Tror Melinda at Jims sjel på magisk vis forsvant inn i denne fyren?
Hun sier at da Sam døde, gikk ånden hans inn i lyset,
og Jims ånd tok over den plassen på et vis.
Melinda sier hun har sett det før. Det kalles en inntredelse.
Når har hun tenkt å fortelle ham dette?
Straks han husker hvem hun er.
Hun er redd for å virke sprø hvis hun sier det til ham nå.
Det må være en del av sorgprosessen, på Melindas egen måte.
Vil du se over sakene dine igjen? Doktoren sa at...
Stemmer, hukommelsesterapien.
Her.
Jøss. Hvor syk må man være
for ikke å huske sitt eget ansikt engang?
Du er ikke syk. Du har ingen hjerneskade.
Du er bare midlertidig...
Vent litt. Her står det at jeg har en avtale med Jordan,
hvem det nå er, i morgen.
Skal jeg dra i ditt sted?
-Finne ut ting. -Gjerne det.
Hvorfor er du så snill?
Jeg er bare en du ansatte, ikke sant?
Men du har vært her hver dag siden jeg våknet.
La oss bare si at jeg kjente en som deg som stilte opp for meg en gang.
Hei. Hva gjør dere her?
Hva? Kan ikke vennene dine komme og invitere deg ut å spise?
Så hyggelig, men jeg skal legge meg. Skal vi ha det til gode?
-Greit. -Ok.
Hvor lenge skal vi late som om dette er greit?
Her er en du kanskje liker.
Jordan?
Ja? Hvem er du?
-Hei, jeg er Melinda, en venn av Sam. -Hvor er han? Har han det bra?
Ja, han har det bra.
Takk Gud. Jeg ble så bekymret da han ikke kom hjem i går kveld.
Kan du se oss?
Er du... Er du Sams kjæreste?
Nei! Jeg er...
Jeg er søsteren hans. Hvordan kjenner du Sam, egentlig?
Gjennom arbeidet hans. Jeg er her fordi det skjedde en ulykke.
Han ble ikke alvorlig skadd, men er på sykehus.
-Hva skjedde? -Besøk ham,
-snakk med legene. La dem forklare. -Ok.
Hun bor i leiligheten hans til hun finner en egen og en jobb.
Han skulle hjelpe henne å kjøpe mobiltelefon.
-Jeg er så glad du er ok. -Det går bra.
-Er jeg en fryktelig person? -Hvordan det?
Jeg er glad for at han ikke gjenkjenner henne,
hadde han gjort det, er det mulig at han ikke er Jim.
Jeg må gå. Trenger du noe?
-Muligens ikke? -Jeg ser den samme fyren du ser.
Annerledes hår, nese, øyne. Det er ikke Jim. Men etter ulykken
så jeg Jims spøkelse tre inn i Sams kropp,
og siden da har han ikke vist seg for meg. Han er borte.
Jeg vet hva jeg ser i de øynene,
og Jim er der inne et sted.
-Trenger du noe? -Det går bra.
Han må være det.
Sykepleier Baker til kirurgisk avdeling.
Han husker meg ikke.
Verken navnet eller ansiktet.
Bortsett fra en liten detalj. Han husker hvordan sjampoen min lukter.
Han husker sjampoen din?
Den samme mandel-parfymerte greia jeg alltid har brukt.
Han brukte å erte meg for den hele tiden.
-Sier du det? -Hvor lang tid vil det ta
-før han husker resten? -Aldri. Det vil aldri skje.
-Hva? -Ingenting. Det er ikke noe.
Kan du rekke meg den esken hvor det står "sport"?
-Er du ok? -Ja. Så klart.
Hvordan går det med fyren på sykehuset?
Han døde i en ulykke,
så ble han gjenopplivet da Jims ånd trådte inn i kroppen hans.
-Han het Sam. Heter Sam. -Husker han noe ennå?
Jeg vet ikke. Det virker som om han husker meg litt,
men i andre øyeblikk...
Hva?
Plutselig liker han annen mat enn den Jim likte,
og han kan huske hvordan sjampoen til søsteren hans lukter.
Eli sier at det er en fysisk greie, et fysiologisk minne,
men hvis det er Jim, hvordan gjenkjenner han Sams...
Hva?
Du trenger ikke bry deg om meg.
Dere har gjort så mye.
Jeg er ferdig her, så...
Jeg visste ikke du hadde trening i dag.
Jeg trodde baskettreningen var på mandager.
Den er Jims. Kan jeg beholde den istedenfor å gi den bort?
Ja. Selvsagt, vennen.
Jeg vet du savner ham, Ned.
Melinda fortalte at du spilte basket med Jim
nesten hver helg.
Jeg vet vi er heldige som har hverandre, men av og til...
Jim var som en far for deg. Jeg vet det.
Jeg vil du skal vite at jeg var glad for at du hadde et slikt forhold til ham.
-Det er greit å være trist, det er alle. -Jeg vet det.
Vi har bare forskjellige måter å takle det på.
Ja.
Hvem er du? Hva vil du?
Du var på sykehuset. Du har fulgt etter meg.
Fortell hva du vil, hvis ikke kan jeg ikke hjelpe deg.
Dere to. Dere er tyver begge to.
Men dere skal ikke få beholde det dere tok.
-Hva har jeg stjålet? -Det vet du godt.
-Hvor dro Sam? -Han ble skrevet ut i går kveld.
-Av hvem? -Jeg vet ikke. Kanskje hvis du spør...
-Ja? -Hei, jeg heter Melinda Gordon.
Jeg er en venn av Sam, en klient, faktisk,
de på sykehuset fortalte at han var på vei...
Hjem. Det stemmer.
Jeg er Nancy Lucas, Sams mor, og dette er mannen min, Gerald.
Mor og far.
Det er flott. At de endelig fant deg.
Snilt av deg å se etter Sam på sykehuset,
men nå trenger du ikke bekymre deg.
Familien er her, og vi skal ta ham med hjem.
Er ikke dette hjemmet hans?
Sam kjenner ikke igjen sin egen mor,
men heldigvis kjenner jeg ham. Han blir med oss
til han finner igjen seg selv.
Med dere?
Du må nok finne noen andre til jobben.
Han kan ikke hjelpe deg når han er 1 300 km unna.
Unnskyld oss.
Spøkelset var mektig irritert. Han kalte oss tyver
og sa at vi ikke skulle få beholde det vi hadde stjålet.
Var det en fyr i trettiårene, med litt høyt hårfeste?
Høres ut som ham, hvordan det?
Alan Walters. Sjåføren som forårsaket ulykken og døde på stedet.
-Da er jeg ikke gal. Gode nyheter. -Gode nyheter? Fyren døde.
Ikke derfor, men at han var et vitne.
-Til ulykken? -Det som skjedde etterpå.
Han så hva Jim gjorde. Derfor kaller han oss tyver,
fordi han så at Jim trådte inn i Sams kropp.
-Er det gode nyheter at dere er tyver? -Nei!
Sam gikk inn i lyset, det er jeg sikker på,
men Alan la nok ikke merke til det.
-Hvorfor så du ham ikke? -Jeg var litt distrahert.
Det viktige er at han hjemsøker meg
fordi han vet hva Jim gjorde.
Melinda, jeg har vært i noen merkelige bokhandler,
derfor stinker klærne mine av patchouli,
og lest interessante ting om fenomenet inntredelse.
Det er ofte permanent.
-Og så? -Det er som en reinkarnasjon.
Det skjer ved fødselen. Det har jeg allerede sett på.
Selvsagt har du det. Men det stod i boken at i begge tilfeller
går minnene fra tidligere liv tapt.
Man må lure på hvor mye av den Jim du kjenner
fins i den Sam du ikke kjenner.
Tar dere ham med hjem,
vil han huske at han hater dere.
Han bør være i kjente omgivelser
-det hjelper ham å huske. -Der hvor dere vil han skal være.
Du er sur fordi han ikke husker
at han lot deg snylte på ham.
Han hjalp meg, i motsetning til dere, som kastet meg ut.
Vi kastet deg ikke ut.
Vi ba deg betale for deg hvis du sluttet på college.
Hvis du ville bo hjemme.
"Ville" er neppe et godt ordvalg. Jeg hadde ikke noe valg.
-Du tar dine egne valg. -Er du en lykkekake, eller?
-Jeg husker noe. -Sam! Det er flott!
Ser du? Det hjelper allerede å ha oss her. Hva er det?
Kaffe. Kan noen lage det?
Vi snakket bare om å pusse opp rommet ditt.
Hvor gammel er jeg?
Drømmen deres går i oppfyllelse.
-Dere kan kontrollere ham igjen. -Nå er det nok, Jordan.
Kanskje jeg skal ta en dusj først, så...
Så tar vi kaffen etterpå og snakker om fremtiden din.
Riktig. Noe å se frem til.
-Lager du en minnebok? -Ja, på en måte.
-Er det til deg eller ham? -Begge, egentlig.
Jeg håpet at kanskje Jim...
Sam kunne se på det slik at det utløser ett eller annet.
Du tror jeg er sprø, men det er jeg ikke.
Jeg ville ikke hentyde at...
Unnskyld meg. Beklager at jeg kom rett til butikken din,
men de på sykehuset ga meg adressen din.
-Det er helt greit. -Bra, fordi jeg...
Vent litt. Jeg kjenner deg.
-Gjør du? -Er det sant?
Du var på sykehuset, ikke sant?
Jo, men jeg tror ikke vi har hilst. Jeg heter Delia.
Sam. Det er det de sier iallfall.
Jeg vet ikke mye om hjernefunksjoner,
men jeg vil ikke huske noe uten å slappe av,
og familien krangler sånn, og du er den eneste jeg kjenner
som ikke presser meg til å huske,
så er du opptatt akkurat nå?
Egentlig ikke.
Jeg kjøpte et par smørbrød.
Skal vi gå et sted?
-Jeg blir her. -Takk.
Hvorfor bare ett? Vi kan jo fylle hele huset med barn.
Det ville vært gøy å oppdra dem, men gøyere å lage dem.
Ikke bli for kjepphøy.
På en måte ønsker jeg å finne ut hvem i all verden jeg er,
men jeg husker ikke hvordan det er å huske,
så jeg føler ikke at jeg går glipp av så mye.
Der datt du av, hva?
Nei. Beklager, jeg tenkte bare på noe.
Et minne? Viktigper.
Ser noe av dette kjent ut?
Det gjør nok ikke det.
Men med tanke på familien min,
-er hukommelsestap kanskje min venn. -Hva mener du?
Slik mitt gamle liv ser ut...
Kanskje det er like greit, ikke sant?
Kanskje det beste er å bare begynne på nytt igjen.
Eller kanskje ditt gamle liv ikke var så ille som det virker.
Vet du noe som jeg ikke vet?
Når sant skal sies, det føles så fredelig nå.
Jeg vet om problemer i mitt gamle liv,
men nå er de helt borte. Er det feil å ikke ville ha dem tilbake?
Jeg syns du burde gjøre det som føles riktig.
-Stol på instinktene. -Ja.
Jeg aner fremdeles ikke hvorfor du er så snill med meg.
Nå vet jeg. Jeg må ha gjort en fantastisk jobb med den garasjen.
-Ja. -Vent litt.
Kan du gjøre det igjen? Le?
Det hørtes kjent ut.
Skal jeg slå deg i hodet,
så du kan glemme bekymringene også?
Da kunne vi bare sitte her og nyte denne fantastiske
ettermiddagen sammen.
Det høres ut som en god idé.
Virkelig god.
Liker du å se en fremmed i speilet?
Jeg vet om deg, Alan. Jeg vet også om din kone og sønn.
De vil sikkert høre fra deg. Jeg kan hjelpe til.
Slik du hjalp til da mannen din stjal Sams kropp?
Jim stjal ingenting.
Han tok familiens mulighet til å sørge.
Takket være Jim, vil de aldri tro at Sam er død.
Etter ulykken så jeg også lyset.
Jeg så at Sam gikk videre. Jeg fulgte nesten etter.
-Hvorfor gjorde du ikke det? -Ulykken
var min feil. Jeg fortjente ikke å gå inn i lyset, ikke ennå.
Da jeg så at mannen din tok over Sams kropp,
visste jeg hva min oppgave var. Jeg så hva jeg måtte gjøre.
-Hva da? -Jeg måtte la familien vite sannheten.
-Familien hans? -Alle sammen.
De må vite hva dere gjorde for å komme seg videre.
Hva om jeg sier at de har det bedre om de ikke vet det?
Da lyver du for deg selv også!
De skal få vite sannheten,
om jeg så må bli her i resten av det miserable livet ditt.
-Beklager, jeg skulle banke på. -Nei.
-Beklager. Jeg er bare... -Litt skvetten.
Det er greit. Hva har skjedd?
En gren knuste soveromsvinduet mitt.
Jeg tar det der. Resirkulering, ikke sant? Ok.
Takk.
Jeg tror jeg husker hvordan jeg skifter vindu.
-Du trenger ikke å gjøre det. -Jeg må gjøre noe.
Alle sier jeg må tilbake til rutinen.
Jeg dro på jobb i morges. Du kan jo gjette hvor mye jeg husker
om arkitektur, og så trekke fra en god del.
-Synd. -Kanskje mor og far hadde rett.
Kanskje jeg burde dra tilbake til dem.
-Der har jeg husly. -Hva med leiligheten din?
De vil fornye husleien med seks måneder.
Ingen lønn, ingen jobb. Det er ikke mye som holder meg her.
Hvis du husker å skifte glassruter, hva med snekkeryrket?
Mål to ganger, kapp én gang. Så klart.
Det er ikke mye til jobbtilbud, men kanskje du hjelper med garasjen.
Sjenerøst, men det holder ikke til husleien.
Du har vann og kjøleskap der,
og du kan bo her mens du jobber.
Frem til du finner ut hva du skal gjøre.
Kanskje jeg har noe som holder meg her likevel.
Beklager at jeg er sen, måtte gå over noe med Sam.
-Han blir i byen. -Sier du det? Hva skal han gjøre?
Litt av hvert, til han kommer seg på føttene igjen.
Det er flott, men...
Hvorfor prøver du å holde sønnen vår her?
Jeg vil bare hjelpe, og han er...
Ikke ditt ansvar. Vi er foreldrene hans.
Du skal ikke bestemme for ham.
-Jeg ga ham bare et tilbud. -Å være din egen altmuligmann?
Vet dere hva? Jeg forstår hvordan dere...
Ikke stå der og innbill deg at du vet hvordan vi har det.
Han må være i kjente omgivelser,
med folk som elsker ham og passer ham,
uansett hvor mye han husker.
Jeg vil det samme som dere.
Men jeg syns han skal få bestemme hvordan han skal komme seg.
Takk for din profesjonelle oppfatning. Han blir med oss.
Greit, Sam. Nå skal vi se hva du kan.
Flott, det er det jeg husker.
Ambulansesjåfør fra Grandview drept i skyteepisode
"Ambulansesjåføren Jim Clancy fra Grandview ble skutt og drept i går...
"Clancy etterlater seg sin kone Melinda Gordon."
Hei. Er jeg her for tidlig?
Ikke i det hele tatt. La meg bare åpne garasjen for deg.
Kan jeg drikke litt kaffe først?
Så klart. Melk, uten sukker?
Sort er greit. Takk.
Melinda, alle er veldig forsiktige med hva de sier rundt meg,
og det kan jeg forstå, men... Jeg trenger ærlighet nå.
Vil du spørre meg om noe?
Du ansatte meg for å bygge om garasjen din,
men jeg har en følelse av at det ligger mye mer bak.
-Hva er det? -Det er bare... Er det mannen din?
Man skulle tro jeg gjenkjente ham.
Hvordan det?
Han må jo ha vært her da jeg begynte å jobbe her.
-Før han døde, mener jeg. -Vet du om det?
Ja, jeg leste om det i avisen.
Jeg tar all din tid, jeg syter og klager,
og du har akkurat mistet mannen din. Hvorfor sa du ingenting?
-Du hadde nok å tenke på. -Og det hadde ikke du?
Det er noe jeg må fortelle deg,
og det er ikke enkelt for meg
eller for deg. Det er sikkert. Er du fordomsfri?
-Jeg husker jo ikke så mye... -Tror du på et liv etter døden?
-Himmelen eller spøkelser? -Begge deler.
Hva med noe som reinkarnasjon?
Å respektere kyr fordi de kan være forfedrene dine?
På en måte.
Mannen min døde, og du var også nær ved å dø.
Du tror vel ikke at jeg er mannen din reinkarnert?
Du er den eneste fornuftige personen jeg har møtt siden jeg våknet.
Nei.
Nei, selvsagt ikke. Jeg bare...
Jeg trodde du kunne forstå hva han hadde gjennomgått,
siden du nesten døde selv,
og jeg vil bare vite at han har det bra der han er.
Beklager.
-Samme det. -Årboken din fra high school.
Du var litt av en nerd.
Jordan, du har lekt denne huskeleken
i en time nå, og jeg får en snikende følelse av
at du prøver å få meg til å huske at jeg sa
at jeg skulle låne deg penger.
-Jøss. Skikkelig festbrems. -Nei, jeg er virkelig...
Der er du. Hvor har du vært?
Hei. Jeg har begynt å jobbe igjen.
-For den kvinnen? -Hun heter Melinda, og, ja.
Kjære deg, vi ville snakke med deg om det...
Jeg vil gjøre det som føles riktig nå.
Alle legene sier du trenger å komme hjem.
Dere må slutte å presse meg. Dere mener det godt...
Du blir med oss. Vi har kjøpt billett.
-Den kan ikke refunderes. -Bra. Jeg blir ikke med dere.
Endelig! Den Sam jeg kjenner.
-Men det burde du. -Hva mener du?
Jeg må bestemme min egen fremtid.
Jeg vet jeg er klar for den, uansett om jeg finner igjen fortiden,
men Jordan, du er bare 20 år gammel, og du oppfører deg som en unge.
Du er ikke klar for å ta vare på deg selv.
Aner du hvor mye du høres ut som dem?
Du fortalte meg hvor mye jeg hatet disse to.
-Ja. -Unnskyld meg.
Men jeg syns det virker som om de bryr seg mye om oss.
Jeg kan glemme hvorfor jeg var sint på dem, hvorfor kan ikke du?
-Du har mistet hukommelsen! -Kanskje du skulle prøve det samme.
Jordan. Nei, Sam, vent. Ikke stikk av, du også. Vær så snill.
Jeg har bestemt meg.
Samme som det aldri var ANTlKVlTETER
Du er her tidlig.
Hvis noe er i veien, trenger du ikke å skjule det for meg.
Tro meg, det er ikke noe du har lyst til å høre om.
Melinda, du må slutte å tenke sånn.
Jeg er din venn, og jeg er glad i deg.
Jeg kunne bare ikke lyve mer,
så jeg begynte å fortelle Sam sannheten.
Jim,
han tvilte aldri på noe jeg sa.
Men du skulle sett ansiktsuttrykket til Sam.
Som om jeg hadde sagt at jeg var kidnappet av romvesen.
Jeg beklager. Dette er nok den verste smerten du har følt.
Hva skal jeg gjøre?
Du skal bli sint.
Forbann hele universet og ødelegg noe.
-Ødelegge ting. Det høres bra ut. -Det er trinnet etter fornektelse.
-Fornektelse? -Trinnene i sørgeprosessen.
Du gjennomgår det samme som oss,
det jeg gjennomgikk med Charlie.
Noen kaller det fornektelse, andre kaller det ønsketenkning.
-Men det er uansett helt normalt. -Normalt.
-Men ikke virkelig. -Nei, dessverre.
Husker du Jims begravelse? Da alle begynte å danse?
Og jeg sa at Jim fikk det til å skje,
og du sa du trodde på meg. Du sa du følte hans nærvær der også.
Det var annerledes. Det er slik du er.
Du snakker med spøkelser, eller hva det er, og hjelper folk.
Hvordan er dette annerledes?
Det er annerledes fordi du hjelper ingen.
Du hjelper verken Sam eller familien hans,
og du hjelper iallfall ikke deg selv.
Den siste avgjørelsen han tok
var å risikere alt for å være hos meg.
Jeg vil ikke snu ryggen til det.
Det er flott. Tro at han er der ute et sted.
Du hører ikke på meg, som vanlig.
-Som vanlig? -Det er merkelig. Greit?
Det er vanskelig å tro selv for meg.
Jim er ikke der ute et sted. Han er her, i denne mannens kropp.
-Melinda... -Han tok sjansen, av kjærlighet
og lojalitet overfor den personen som betydde alt for ham,
selv om han vet at det ikke er logisk på noen måte.
Det er kjærlighet, hvis du ikke visste det.
Så det finnes ingen middelvei?
Må jeg glemme all fornuft, hvis ikke kan vi ikke være venner?
Hei.
-Hva er det? -Tøff dag.
-Jeg også. -Flytter du inn?
-Hva er det? -Jeg har tenkt over dette.
Du har vært en stor støtte for meg.
Det føles rart. Jeg kjenner deg ikke,
og plutselig flytter jeg inn hos deg.
Og det som er enda rarere, er hvordan jeg føler det når vi er sammen.
-Det er greit. -Er det det?
Poenget er, uansett hvor vanskelig dette har vært,
så har jeg fått en ny sjanse. Og det innså jeg i går kveld
da jeg motsa foreldrene og søsteren min.
Ta den tiden du trenger.
Gjør hva du føler er riktig for å få hukommelsen tilbake.
Jeg vet ikke om jeg ønsker å få den tilbake.
Jeg vet ikke om han jeg var, er den jeg ønsker å bli.
Hvilken fyr er det?
En som har et forhold til en gift kvinne.
Fortell det.
-Du fortjener en forklaring. -Han fortjener sannheten.
Jeg kan forsikre deg om at
jeg aldri ville vært utro mot mannen min. Aldri.
Kan du fortelle hva som foregår mellom oss? Jeg er forvirret.
Når du er i nærheten, kan jeg ikke tenke klart.
Fordi jeg føles så kjent?
-Delvis er det slik. -Føles jeg som en venn?
-Minst. -Som du kan stole på?
Jeg tror det.
Så stol på meg.
Jeg vet bare ikke om jeg kan stole på meg selv.
-Sam... -Takk for all hjelpen.
Men jeg tror det er best om jeg... Kanskje jeg bør dra min vei.
Dra? Hvor da?
Det vet jeg vel når jeg kommer dit.
-Melinda. -Er hun her?
Hvor er Sam? Hvor har du sendt ham?
-Jeg vet ikke. -Flott.
Han husker ikke noe, og nå er han ute helt alene?
Syns du han trenger det?
Nei, jeg ville han skulle bli.
Hva skal vi gjøre nå?
Aner ikke. Men hvis han gir dere en sjanse til,
bør dere ikke spolere det igjen.
-Unnskyld meg? -Jeg vet hvordan det er å miste noen
uten å vite om dere får se dem igjen.
Jeg kjenner følelsen av å kunne gjøre hva som helst for å få dem tilbake.
-Følelsene tar feil av og til. -Har du barn?
Nei, jeg er ingen doktor heller, men tro meg,
dere må være forberedt på at sønnen deres kanskje aldri
vil huske hvem han var.
-Miss Gordon... -Det skal dere være glad for.
Vet dere hvorfor? Fordi dere faktisk har en sønn.
Han vil før eller siden trenge familien, og han vil ta kontakt,
men han vil bare huske hvem dere er nå,
vil dere ikke det skal være gode minner?
Hva skal det bety?
Dere har holdt så hardt på barna deres at dere har mistet begge to.
Det er fremdeles mulig å få dem tilbake,
men ikke hvis dere gjør de samme tabbene.
-Hvor er du? -På kafeen, jeg gjør lekser.
Jeg ville overraske deg og be deg ut på noe å spise,
-men du er ikke her. -Hvor?
Ved basketbanen. Har du ikke trening på mandager?
Lov meg at du ikke blir sint.
Jeg lover å bli det, hvis du ikke forteller hva som skjer.
Jeg har ikke trening på mandager.
Hva?
Jeg brukte å møte Jim der,
men jeg sa ikke at jeg spilte med ham,
for da hadde du bedt meg jobbe i butikken.
-Ned, jeg skulle ønske du... -Mamma, ikke vær sint.
Jeg er ikke sint, jeg bare...
Jeg må ringe deg opp igjen.
Sam?
Hei. Delia, ikke sant?
-Hva gjør du her? -Lover du å ikke le?
Jeg aner ikke. Jeg var i ferd med å kjøre ut av byen,
men plutselig følte jeg at jeg behøvde å være et sted.
Det var noe viktig. Så jeg kom hit.
-Rart, ikke sant? -Det kan du godt si.
Jeg håpet noen skulle kjenne meg igjen.
Så de kunne si hva jeg skulle gjøre her.
-Det er virkelig deg. -Unnskyld?
Jeg tror du har rett. Jeg tror det er meningen at du skal være et sted.
Hvor?
Du prøvde. Det skal jeg aldri glemme.
Hvis du ikke tilgir meg, forstår jeg,
men jeg kunne ikke bare sitte der når hele greia
-kunne ta slutt... -Hva da?
-Hva snakker du om? -Du, Jim og fremtiden deres!
-Hele... Alt! -Er du full?
Jeg har ikke tid til å forklare, Mel, han er utenfor.
-Hvem? -Jim! Jeg mener, Sam!
Jim, Sam, samme hva han heter,
jeg overtalte ham til å bli,
men du må finne ut neste trekk!
-Hvor traff du... -På basketbanen
på vei ut av byen. Jeg så ham og stanset,
og overbeviste ham om å snakke med deg.
Hvorfor gjorde du det?
Fordi han ventet på Ned, jeg forstod det endelig.
Hva da?
At jeg tok feil, ikke sant? Om så godt som alt sammen.
Og vi kommer til å snakke mye om dette,
men nå må du gå ut og sørge for
at Jim ikke ombestemmer seg og drar sin vei igjen!
Du kaller ham Jim.
Det er han, er det ikke?
-Greit. Hold opp. -Jeg har fått bestevennen min tilbake.
-Slutt å grine. -Du fikk meg til å grine!
-Jøssenavn. -Delia.
Det var en flekk på den. Du må se presentabel ut.
-Har du lipgloss? -Hvis han er Jim, trenger jeg ikke det.
Vet du hvor heldig du er?
Du har fått en ny mulighet til å finne kjærligheten i ditt liv.
-Ok, gå. Gå. -Ok.
-Hei. -Hei. Du er tilbake.
Beklager det som skjedde. Jeg ble litt overdramatisk.
Det er greit. Jeg...
Hvis jeg er på søken etter å finne ut hva som føles riktig,
hvilke steder og hvilke personer,
da bør jeg ta små steg. Ta det fra begynnelsen
og ikke gå for fort frem.
Vet du hva? Uansett hvilke grunner du har,
så er det greit. Du trenger ikke forklare noe.
Kanskje det er det beste for oss begge akkurat nå.
-Ok. -Ok.
Kan jeg flytte dette inn i garasjen?
-Jeg hjelper deg. -Takk.
Trenger dere hjelp?
-Så klart. -Så klart.
Nevnte jeg at foreldrene mine ringte søsteren min
og ba om unnskyldning for å ha kontrollert henne hele livet?
Og da reiste Jordan rett tilbake til dem.
-Det visste jeg ikke. -Da jeg spurte
hvorfor de hadde ombestemt seg, sa de at de hadde snakket med deg,
og at du hadde snakket dem til fornuft.
-Hvordan klarte du det? -Jeg har noen spesielle evner.
Noen spesielle evner? Er det alt du har å si?
Greit, ingen forklaring trengs.
Du finner meg der inne.
Sam, hvorfor viser du meg ikke
hvordan du skal innrede her?
Jeg vet hva du tror.
Det er bra at du ikke hørte på meg.
Unnskyld meg?
Jeg trodde å være død ville gjøre meg til ekspert
på de døde. Jeg tok feil. Det er din spesialitet.
Jeg har holdt på en stund.
Jeg ville gi dem fred med sønnens død, men du siktet høyere.
Du ga dem familien tilbake.
-Er du klar? For å gå inn i lyset? -Det har fulgt etter meg i hele dag.
Men det er en ting jeg ville si deg før jeg går inn i det.
Hva da?
Det mannen din gjorde kan meget mulig være et mirakel.
Jeg håper det, for etter et liv med slikt, fortjener du et mirakel.
-Hei, går det bra? -Ja.